Kommer du, eller?
HUSET VED VANNET
Dr. Klyczynski til Øyeblikkelig hjelp. Dr. Klyczynski til Øyeblikkelig hjelp.
-Unnskyld meg. . . -Et øyeblikk.
-Fyll ut dette og vent der borte. -Jeg er dr. Forster. Skulle melde meg.
Du har 22 pasienter på runden din, i denne etasjen og neste.
Rolig morgen. Får du problemer, så tilkall meg, men ikke la det bli en vane.
Hva gjør han her? Jeg ba om en MRI med en gang.
-Den er klar om fire timer. -Han kan være død om fire timer.
Dr. Forster, MRI. Til høyre, to ganger til venstre og heisen til andre etasje.
Og skynd deg tilbake og ta runden.
Dr. KIy. . .
-Skal du noe sted med meg? -Jeg håper da virkelig det.
-Hvordan føler du deg i dag? -Overlever jeg?
Ja. Absolutt.
Jeg har lagd min berømte spinatpai. Det er varmt og deilig i traileren.
Jeg kan ikke.
Det er iskaldt her ute. Du må ikke bli syk.
Jeg blir aldri syk.
Hørte du har kjøpt deg hus og jeg er den siste som får vite det.
-Trodde jeg hadde nevnt det. -Vent.
-Hvor? -Utenfor byen, ute ved et vann.
Ute ved et vann? Det er ingen hus. . . Gud, du mener ikke rønna på pæler. . .
-Går det greit? -Ja. Er du sprø?
Hvorfor kjøpte du det huset, Alex? Det er av glass, fins ikke privatliv.
Mona.
Kjøp deg støvler.
-Halv fem. -Gått deg vill?
Det tar en stund før en finner fram. Jeg er Madhvi.
Kate Forster.
Feil etasje. Hvor hadde du turnusen din?
På et lite sykehus oppe ved North Shore.
Kjære nye leieboer: Velkommen til ditt nye hjem.
Som forrige leieboer håper jeg du vil trives like godt her som jeg har gjort.
Jeg har meldt flytting til posten, men du vet hvordan de kan rote.
Så kan du vennligst videresende hvis du skulle få noe av min post?
Adressen min står under.
På forhånd takk.
PS:
''Beklager poteavtrykkene på ytterdøra. De var der da jeg flyttet inn.
Det samme var eska på loftet. ''
Poteavtrykk? Hva pokker snakker hun om?
Hei, bisken.
Jeg må fikse lyset.
Kjøpe hundemat.
Kjøpe menneskemat.
Kom hit.
1 1 grader på valentinsdagen. Dette kan ikke være Chicago.
På tv sier de det er drivhuseffekten.
Isfjella smelter og lager oversvømmelse.
Godt vi skal dø før det skjer.
FORBRYTELSE OG STRAFF
Hva er dette?
-Ingen ting. Den var din fars. -Dostojevskij?
Den handler om en fyr som dreper en stakkars kvinne med øks,-
-og så langt jeg har lest vandrer han rundt og angrer på det.
Denne er god.
Veldig god.
Hva tenker du på?
Ingen ting.
Da faren din døde, var det tungt. Det er fremdeles tungt.
Med bøkene hans i hendene, føler jeg på en måte at han er hos meg.
Når jeg vet at han en gang var på samme side, leste de samme ordene.
Herregud!
Send en sykebil til Daley Plaza. En mann har kollidert med en buss.
Gå vekk fra gata. Gå opp på fortauet!
Jeg vil gjerne få gravd ut tomta til nr. 1 7 i dag.
-Jeg vet du er ny her, gutt. -Hva?
Jeg kan ikke få tatt nr. 1 7 før tidligst i neste uke.
For noe pisspreik, Mulhern. Ta Clemens og Rodriguez fra takleggingen.
Jorge kan kjøre gravemaskinen de ikke bruker på nr. 1 4.
Og hent fire-fem av karene som bare sitter på ræva i nr. 7 og 1 0.
Paulie, Carlos, Frank, Danny og han høye.
Rafael.
-Sett i gang. -Ja vel.
Hei.
Jeg hørte om Daley Plaza.
-Du gjorde det du kunne for fyren. -Ja, men forgjeves.
La meg si det jeg sier til alle unge leger. Mulig du blir den første som hører etter:
Når du har fri,-
-skal du komme deg så langt vekk herfra som du kan.
Dra til et sted der du føler deg mest som deg selv.
Kjære miss Forster.
Jeg fikk brevet ditt, men her må det være en misforståelse.
Så vidt jeg vet, har huset ved vannet stått tomt i flere år.
Kanskje brevet ditt skulle til Sandburg-huset like her borte...
'' . . .siden ingen har bodd i dette huset på mange år.
Men jeg er nysgjerrig angående de poteavtrykkene. ''
Kjære mr. Wyler, jeg kjenner godt til Sandburg-hytta og har aldri bodd der.
Kanskje jeg er gammeldags, men jeg syns ikke ei hytte skal være over 2000 m2.
Så jeg prøver igjen. Jeg bodde i huset ved vannet, så flyttet jeg.
Nå bor jeg på 1 620 North Racine i Chicago.
Jeg vil sette pris på om du videresender posten min.
Forresten, det er 2006.
Det har det vært i hele år, spør hvem du vil.
2006? Hva mener hun med 2006?
Herregud.
-God morgen, mr. Wyler. -God morgen.
Sir.
Jeg har hentet inspirasjon fra metaforer til fuge, sløyfe. . .
-To timer med sånt vås. Ærlig talt. -Hva? Han sa ikke et ord.
En sadistisk, bitter, bitter gammel mann.
Nå syns jeg du overdriver.
Hvor skal du?
Kan ikke fatte at den der går ennå.
Jepp.
-Du ser for jævlig ut. -Jeg har savnet deg også.
Ikke bry deg om ham.
-Ferieboliger. Riviera Estates. -Du tuller.
Jeg kommer tilbake etter fire år, og får dette slengt i trynet på meg?
Lillebror tror han er Frank Lloyd Wright.
Pappa holder deg som gissel i den lille arkitektfabrikken sin.
Du har ennå ikke bygget så mye som en telefonkiosk eller et hamsterbur.
Jeg skal bruke hamsterbur som modell for ferieboligene.
-Ferdighus, uten grunnmur. -Det er det jeg sier.
Du har visjoner. Apropos det. . .
-Jeg har kjøpt meg hus. -Hvor?
-Ved vannet. -Kjøpt hus. Du tjener penger, altså.
-Ei rønne som har stått tom i årevis. -Du har kjøpt et spøkelseshus.
God nok grunn til å gi idealene på båten og tre inn blant sleske entreprenører.
-Jeg har til og med fått meg hund. -Hund?
Den dukket plutselig opp ute ved huset.
-Hva skal vi her? -Jeg må levere et brev. Skal være her.
1 620 North Racine.
Men. . .
Det er ingen ting her. Skal du møte noen her? Bor noen her?
Ja, jeg trodde det. . .
Skal vi ringe på dørklokka?
Kjære miss Forster, jeg dro til 1 620 North Racine, og det fins ikke.
Det er bare et anleggssted. Pent, ifølge prospektet, men først om 1 8 md.
Hva foregår? Kanskje du ga feil adresse, for du har skrevet feil dato også.
Jeg vil ikke leke denne leken.
Hvis du virkelig lever i 2004. . .
. . .så. . .
. . .vær herved advart.
Husker du den dagen? Du var ikke fornøyd da.
Ikke sant.
Mystiske brevvenn:
Er du virkelig der på det tidspunktet du tror, vil du trenge dette.
Det kom et sent snøfall den våren og alle ble syke.
Så legen foreskriver masse hvile og inntak av mye væske.
Snø, liksom.
Ja, kom til paps.
Skjer dette virkelig?
Hvorfor ikke?
Jackie.
Jack.
Jack, kom an, vesla.
''Umulig, ja visst. Ikke mulig, men det skjer. ''
Hvor er jeg?
Veldig fikst.
''Huset ved vannet. ''
Jeg bor også i huset ved vannet, men jeg er lei av denne leken, så jeg flytter.
Takk og adjøss.
Kanskje vi skulle presentere oss ordentlig for hverandre.
Jeg er lege, vier meg til å helbrede syke.
Jeg prøver i alle fall.
Jeg er arkitekt, liker å bygge. Mitt nåværende prosjekt er ikke ideelt,-
-men det gjør at jeg kan være her, og det holder foreløpig.
Men hvis du jobber på et sykehus i Chicago nå,-
-hvor var du da før, i min tid?
For to år siden, i din tid, jobbet jeg på indremedisin i Madison.
Fortell meg om framtiden. Hvordan er det i år 2006?
Jeg er redd verden stort sett er den samme.
Selvsagt går alle rundt i metalldrakter og kjører flybiler-
-og ingen snakker lenger fordi vi kan lese tankene til hverandre.
Men faktum er, mann fra fortiden, at lite er forandret i 2006.
Jeg har tenkt på de potemerkene. Hvordan er det mulig?
Jeg tror vi har samme hund.
Å ja? Hvordan er din?
Ifølge veterinæren er min åtte år i min tid, seks i din.
Hun er mager, har triste øyne, snorker, og sover som et menneske.
Vet ikke hvorfor, men jeg kaller henne Jack.
Hallo, Jack.
Hva gjør du? Du skal sove.
-Skal hun gifte seg med ham? -Hva tror du?
-Vet ikke. Han er litt gammel. -Han er ikke så gammel.
Siste kjæresten til mamma var skallet. Han var grei,-
-men mamma giftet seg ikke med ham.
Det venter alltid noe bedre rundt neste sving, pleier hun å si.
Kanskje hun der også burde vente på det som er rundt neste sving.
Kanskje.
Men hvis hun ikke passer seg, kan hele livet gå med til å vente.
Har ikke vært i postkassa i det siste. Det har vært ei lang uke. Bare nattskift.
Godt å høre fra deg. Jeg trodde du hadde forlatt meg.
Du er min eneste kontakt med framtiden.
Hvorfor snakker vi aldri om ting vi liker?
Vel, la meg se. Lese klassikerne for Jack.
-Hvem er favoritten hans? -Dostojevskij.
For meg er det denne byen på en dag med så klart lys-
-at jeg kan kjenne på hver detalj, hver stein, hvert vindu i bygg jeg liker.
Gå en tur med meg nå på lørdag. La meg vise deg.
Du er sprø. Hvorfor gjør du deg så mye bry for meg?
Det er ikke noe bry. Sommeren er kommet.
Greit, din tur. Yndlingsting.
Hvor skal jeg begynne?
Når jeg kan lukte blomstene før jeg ser dem.
Når det begynner å regne akkurat når landturen er over.
Og jeg nyter lukten av Jacks poter.
Du glemte ikke å nevne ektemannen din, vel?
Visst elsker jeg mannen min, som også er lege. Plastisk kirurg for husdyr.
Jeg også er gift. Jeg har åtte barn og ingen av dem likner på meg.
-Jeg er bekymret, Kate. -Det ville jeg også vært.
Jeg er enslig.
Jeg også.
Jøss.
Nr. 27.
Vakkert hus. Far pleide å si at dette var bestemora til alle hus i byen.
Han pleide å ta meg med på slike turer som dette.
-Alex? -Kate?
Skulle ønske vi kunne ha gått denne turen sammen.
Kate, jeg er her med deg Takk for en herlig lørdag sammen
sammen
Hva syns du?
Han virker som en kjekk gutt.
-Virker som en kjekk gutt. Noe mer? -Han fører en vakker penn.
Mor, se på datoen på brevet. Datoen.
Tidsgreia, mener du? Det er bare en detalj.
Bare en detalj?
Angående forleden dag. . .
Det passet ikke særlig bra. Jeg hadde det helsikes travelt.
Selvsagt.
Du har noen bra plater her.
Ja, musikk er bra, musikk hjelper.
Som Nietzsche sier: ''Livet ville vært meningsløst. . .
-. . .uten musikk. ''
Jeg har sagt det før, hva?
Skjenk deg et glass. Har du ikke fått sansen for god vin nå?
Vær sikker.
Du får tilgi at faren din er nysgjerrig, men hvor har du vært alle disse åra?
Jeg trodde du hadde lagt Kerouac-dagene dine bak deg.
-Hva sa du? -Hva?
Du kan komme opp, om du vil.
-Hva jobber du med? -Jeg driver og erindrer ting.
Ikke så lett, skal jeg si deg. Ikke særlig uskyldig heller, for min del.
Faren din skriver memoarene sine.
-Er vi med i dem? -Hva tror du? Vil du være?
Vil du ha oss med?
Selvsagt. Dere var alle en del av deres fars liv.
-Hvorfor snakker du i tredjeperson? -Tja, jeg. . .
Fordi jeg skriver om meg selv, sikkert. Misliker du det?
Jeg tenkte du ville like disse.
Noe du har jobbet med?
Nei, de er dine.
Av et hus jeg nettopp har kjøpt, ute ved vannet.
Ja, jeg hørte det. De sa en slesk entreprenør hadde tusket det til seg.
Kom an.
Tåler du ikke en liten spøk, mann?
Kom an. Få høre.
-Hvor har du vært hen? -Jeg prøvde å glemme deg.
Eller tilgi deg.
Klarte du det?
Nei.
Si fra om du trenger hjelp med erindringene.
Det skal jeg.
Gi et milligram efedrin og ha klar 300 mg amiodarin.
Ha på kompress. Gi pustehjelp. Han har hjerterytme. Får vi puls?
Lange arbeidsdager for tiden. Har nettopp jobbet 30 timer i strekk.
Når jeg stopper for å trekke pusten, innser jeg hvor mye jeg isolerer meg.
Tro meg, en kan bli litt desperat.
Den? Ja vel. Sånn.
Bra trekk. Veldig bra.
Ikke at jeg klager. Jeg elsker jobben min.
Og turen vår gjennom Chicago åpnet øynene mine for hvor vakker byen er.
Men jeg savner ennå huset ved vannet og trærne der.
Jeg savner de trærne sånn.
Kate, vi skal nok møtes med tiden.
Jeg skal finne en måte å være nær deg-
-og ta meg av deg.
Katerina.
Ta dette.
Du burde spise mer. Du er for tynn. Husker du hvordan du spiste som liten?
-Med hendene. -Ja, jeg husker det.
Skrev dere til hverandre eller ikke?
-Til faren din? -Nei, til Clark Gable. Ja, til pappa.
Jeg. . .
-Hva, mamma? -Før faren din.
Da var det en gutt. . .
Elsket du ham?
Ja.
Hvorfor giftet du deg ikke med ham?
For at du skulle kunne spørre meg om det en dag.
Ser mindre ut.
Når gjorde han det ferdig?
Du var ikke født da. Jeg var åtte år.
En krysning mellom Le Corbusier og Frank Lloyd Wright.
Pappa spilte kort med dem begge.
-Og delte en joint. -Tja, jo. . .
Du kan ikke bade.
Det burde vært trapp ned til vannet, veranda, brygge.
Du bor i en kasse.
Et glassbur med utsikt til alt rundt deg, men du kan ikke røre det.
Ingen forbindelse mellom deg og det du ser på.
Han har latt et digert lønnetre vokse midt i huset.
Omslutting.
Omslutting og kontroll.
Huset er til for å være eiendom, ikke for å være noe følelsesmessig.
Det er vakkert, ja, forførende.
Men det er uferdig.
Det var helt typisk ham.
Pappa kunne bygge et hus, ikke et hjem.
Men jeg tror at han vil vi skal gjøre det han ikke kunne.
Men å vedgå det-
-ville være å vedgå at han kom til kort, at han kunne ha utrettet mer.
Og det piner ham.
Husker du tiden her med mamma?
Jeg husker hun prøvde å skape en tilværelse her, med oss.
Med ham.
-Hva med Visionary Vanguard? -Hva med det?
Du får meg ikke til å tro at du trives med å bygge saltbøsser for turister.
-Ingen vil beundre deg for det. -Beundre meg for det?
Visionary Vanguard. Det firmaet var din idé.
-Jeg kan ikke. Men du kan bruke navnet. -Nei, vi må gjøre det sammen.
Beklager, Henry, jeg kan ikke. Jeg bare. . .
-Jeg har andre planer. -Har du kjæreste?
Nei. . .
-Hva var det? Du nølte. -Nei, jeg nølte ikke.
Gi deg. Jeg har ikke tid til sånt.
Hva har tid med saken å gjøre?
Du kommer til å tro jeg er gal.
Min kjære mr. Wyler, er du villig til å leke en lek med meg?
For to år siden i dag tok jeg 1 45-toget til Madison fra Riverside og glemte noe.
En gave fra faren min.
Hvis du finner den, kan du legge den i postkassa?
Det ville bety mye for meg.
Din Kate.
Siste opprop for 1 7.46-toget til Madison.
Alle om bord.
Jeg ringer deg.
OVERTALELSE
Kate, jeg fant den. Jeg har den.
En dag skal jeg gi deg den. Stol på meg.
Jeg vet hvor viktig den er for deg.
Du husker det kanskje ikke, men vi så hverandre. Jeg så i alle fall deg.
Du har aldri fortalt meg hvor vakker du er.
Kanskje det var en annen du så. Jeg var fæl på håret det året.
Langt, brunt hår. Snille, uforbeholdne øyne.
Greit, greit. Du så meg.
Men jeg vet fremdeles ikke hvordan du ser ut.
La oss treffes en gang i framtiden, så kan du si meg hva du synes.
Det er en avtale.
Greit, du kan ringe meg-
-1 0. juli 2006-
-klokka 21 .05.
-Hallo? -Kate?
Det er Morgan.
Morgan.
Jeg er her i Chicago på et møte som ble avlyst, derfor ringer jeg deg.
-Har du spist? -Nei, men jeg er ikke. . .
Ikke jeg heller. Og jeg kjenner at jeg er skrubbsulten.
-Vi kan ta en kjapp matbit. -Ja vel.
-Den ser bra ut. Perfekt. -Nei, Morgan.
Stol på meg.
-Hallo der. -Unnskyld, kan du vente litt?
-Vi vil gjerne ha et bord til to. -Navnet?
-Vi har ikke bestilt. -Beklager, vi har fullt fram til oktober.
Oktober?
Da kommer jeg tilbake til deg.
Det gikk jo bra.
Det gjør ikke noe.
Gi deg. Det er den beste restauranten i byen. Ingen får bord her.
-Det er ikke det. -Hva er det da?
Jeg gjorde ikke dette riktig.
-Du hadde ikke noe møte her, sant? -Tenkte du ville møte meg på sparket.
-På kaffe. Kaffe kunne bli til middag. . . -Som kunne bli til hva?
-Jeg går litt fort fram noen ganger. -Fort? Du sprinter alltid av gårde.
Vi gikk ut i en uke, og du hadde planlagt hele framtiden vår sammen.
Jeg hadde fremdeles turnustjeneste da du begynte å se på hus.
Da jeg besøkte deg, var hele byen hos deg for å treffe meg.
Så vidt jeg husker, ble du kjapt gode venner med én av dem.
Du vet hvem jeg mener. Den fyren jeg tok deg i å kline med.
Jeg klinte ikke med ham. Hva er det for ungdomsskoleprat?
-Hva kaller du det da? -Et kyss.
Bare ett kyss med en tilfeldig fyr for noen år siden. . .vet du hva?
Mine herrer. Leilighet 381 i Riviera Estates-
-er ferdig.
Gratulerer. Dere har gjort en bra jobb.
-Én ferdig. . . -44 igjen.
Vi ligger ikke fryktelig langt etter skjema, bare illevarslende.
Det går bra. Gutta kommer inn i jobben. Men vi kunne trengt en gravemaskin til.
-vannet i nr. 14 må stenges av igjen. . . -Hold kjeft.
-Jeg er litt skuffet over deg. -Hvorfor det?
-Du skal ha full kontroll her. -Trodde jeg hadde det.
Du har ikke lagt merke til disse.
-Husker du ikke? Du ba meg kjøpe dem. -Akkurat.
-Ikke akkurat det jeg mente, men. . . -Men du liker dem?
-Jeg liker dem. -Jeg syns vi skal gå ut i kveld.
Om du ikke skal noe.
Jack?
Jack.
Kom an, Jack!
Alex, vent på meg!
Jack!
-Din, går jeg ut fra? -Ja. Beklager. Takk.
Kom hit, Jack.
Hva tenkte du på, vesla?
-Hun har aldri stukket av før. -De må passes på.
-Hva heter han? -Hun. Jack.
Fint navn på ei jente. Jeg burde gi kjæresten min en. Hun liker hunder.
-Har vi møtt hverandre før? -Jeg tror ikke det. Morgan Price.
Alex Wyler. Trenger du hjelp med disse?
-Bodd her lenge? -Noen måneder, i et hus ute ved vannet.
Ved vannet? Pussig, jeg har tenkt. . .
Takk og pris at du fant ham.
Mona, Morgan.
Hyggelig å treffe deg.
Fine støvler.
Jeg skal ikke drikke alt selv. Har bedt noen venner hit i kveld.
Dere to må gjerne komme.
Alex, ta kortet mitt. Mulig jeg vil ha tak i et hus ved vannet.
Kate, kjæresten min, har aldri likt seg her.
Jeg lovet henne å se etter nytt hus når hun er ferdig i Madison.
-Så hvis du hører om noe. . . -Ja visst. Hun er lege?
Alex.
-Hyggelig å hilse på deg, Morgan. -I like måte.
-Morgan, når er det selskapet? -Åtte. Kate har bursdag.
Kate har bursdag. Kom an, Jack.
-Hva skal det være? -Et glass hvitvin, takk.
Ifølge de fleste godtatte samfunnsnormer bør man ikke drikke alene etter kl 22-
-uten å ha en god unnskyldning. Hva er din?
-Gud, jeg har ingen. -Jeg har.
Yngstejenta reiste på college i morges. Marie.
Den ene dagen plasker hun i badestampen i bleier,-
-den neste pakker hun flyttelasset i Volvoen og kjører til California.
Jeg håper bare hun vet hva hun begir seg ut på.
-Ikke si det. Medisinstudier. -Bingo.
Står til? Hyggelig å se deg.
Hils på noen venner av meg. Alex, Mona, dette er ''The Wootch'' .
Susan, Johnny.
Dere må få noe å drikke. Baren er her.
Marjorie.
Hvorfor sa du ikke det var i dag? Vi kunne ordnet med kake.
Det er bare tiden som går. Kan ikke fordra oppstyr rundt det.
Du holder mye for deg selv. Ikke noe galt i det.
Men noen ganger lurer jeg på hva annet du har i livet, utenom jobben?
Familie? Kjæreste?
Jeg hadde en gang.
Han het Morgan.
Morgan. Sexy navn.
Overraskelse!
Gratulerer med dagen, Kate.
Gratulerer med dagen.
Kate, åpenbart.
Dette er Alex og Mona.
Han skal hjelpe oss å finne huset vårt ved vannet.
Du har ikke spist kake.
Vel, jeg gjorde det slutt.
Jeg er lykkelig nå, det var det rette å gjøre.
Så hvem er det du skriver til?
Hver gang du har en pause på sykehuset, skriver du.
Det er en. Et slags avstandsforhold.
-Hvordan møttes dere? -Vi har ikke det. Typisk meg.
-Du tuller. -Jeg holder alt på avstand.
Alle.
Mannen rett foran meg, som ville gifte seg med meg, ham skyver jeg fra meg.
Derimot, den ene mannen jeg aldri kan møte,-
-ham vil jeg gi hele mitt hjerte til.
Han må være pokker til brevskriver.
Det er godt.
Trygt.
Herregud, han sitter i fengsel, ikke sant? Du er den typen kvinnfolk?
Nei, han er bare en fyr som bor ved et vann. Han er arkitekt.
Herregud. . .
Gratulerer med dagen.
Takk.
-Jeg håper du får et godt år. -Takk.
Jeg er Alex.
Fyren med huset ved vannet.
Å ja, hvordan går det?
Får jeg lov?
Så du skal finne et hus ved vannet til oss?
Jeg håper det, om jeg kan.
-Er du eiendomsmegler? -Nei.
Jeg har bare et hus ved et vann.
Er det fint?
Ja, du vil elske det. Du kommer til å leie det når jeg flytter ut.
Kate, har du-
-lest Overtalelse?
-Av Jane Austen. -Jeg vet hvem som har skrevet den.
Det er yndlingsboka mi. Hva fikk deg til å bringe den på bane?
En venn av meg ga meg den nylig og jeg lurte på hva den handler om.
-Den er nydelig. -Ja?
Den handler om. . .
Om å vente.
To mennesker møtes.
De forelsker seg nesten, men tidspunktet passer ikke.
De må skille lag. Og så,-
-mange år senere, møtes de igjen. De får en ny sjanse.
Men de vet ikke om for lang tid har gått. Om de har ventet for lenge.
Om det er for sent til å få det til å fungere.
-Hvorfor liker du det? -Jeg vet ikke.
-Ikke misforstå. Det er vakkert på en. . . -Nei, det er fryktelig.
Det er fryktelig.
Ja, det er fryktelig.
Et personlig spørsmål, men. . .
Har du noen gang vært gjennom noe sånt?
Jeg? Nei.
Da jeg var. . .
Da jeg var 1 6,-
-var jeg totalt forelsket i en fyr.
Han spilte gitar.
Jeg rømte hjemmefra til San Francisco for å bo sammen med ham.
Han overbeviste meg om at jeg hadde en vakker sangstemme.
Og jeg drømte om å bli sangerinne.
-Jeg elsker San Francisco. -Ja, han var første kjærligheten min.
Antakelig den eneste.
-Han må ha vært en flott fyr. -Jeg vet ikke.
Han kan ha vært. Det varte ikke lenge nok til at jeg fant det ut.
Jeg husker faktisk ikke hvordan han så ut engang.
Gjør du ikke? Så synd.
Pappa dukket opp, faktisk.
Han kom, og ga meg en oppstrammer. Han slepte meg tilbake til Chicago.
Han var syk.
Og han hadde en drøm om at jeg skulle bli lege.
Og til slutt ble det min drøm også.
Han hadde rett.
Det gir meg en god følelse å hjelpe folk.
Så døde han.
Kate.
Ja?
Jeg. . .
Du. . .?
-Jeg bare. . . -Hva?
Kan du denne sangen?
Ja.
Synger du?
Nei. Ingen vil høre meg synge. Du vil ikke høre meg synge.
Jeg mente ikke at. . .
Men jeg kan danse.
Kate?
Alex fortalte meg akkurat om huset ved vannet.
-Det høres kjempefint ut. -Fint.
Alex, det er sent.
Ja. . .
God natt.
Det var deg.
Hvorfor sa du ikke noe?
Du ville ha trodd jeg var gal eller full, eller begge deler.
-Jeg likte deg. Du skulle ha sagt noe. -Hvordan? Du var med kjæresten din.
-Unnskyldninger. Du er en feiging. -Jeg er ikke en feiging.
Å nei? Hva med kjæresten din?
-Jeg sa jo hun ikke er kjæresten min. -Han er ikke kjæresten min heller.
Å nei? Hva er han da, broren din?
Her har vi en komiker. Spiste du en klovn til frokost, eller?
Herlig. vår første krangel. Skriv en sang om den og syng den i San Francisco.
Hva?
Hei, Henry.
Hva?
Jeg ser etter faren min, jeg vet ikke hvilket rom han er på. Simon Wyler.
-Wyler, arkitekten? -Ja.
Jeg er Anna Klyczynski, jeg er ansvarlig lege for faren din.
-Hvordan er det med ham? -Bra. Han fikk et mindre hjerteinfarkt.
Tilstanden hans er bra og stabil.
Men vi må gjøre et inngrep. Han gikk med på at det gjøres i morgen.
Godt å se at du tar det rolig.
Du trengte ikke komme. Jeg er frisk som en fisk.
Frisk som en fisk.
-Du fikk et hjerteinfarkt, pappa. -En liten episode, bare.
Ikke noe mer.
Jeg ville sette pris på at det ses i riktig perspektiv.
Jeg ville bare si fra at jeg er her hvis du trenger noe.
Kaffe.
Hva?
Du hørte hva jeg sa.
Kaffe.
Det er noe jeg aldri har fortalt deg. Far bygget huset ved vannet.
Med sine egne hender. For lenge siden, før han ble berømt,-
-da han fremdeles hadde familie og tilba min mor.
Hun het Mary og huset var en gave til henne. Hun var oppvakt og morsom.
Hun kunne blitt hva som helst, men tok seg av min bror og meg-
-og hjalp ham med karrieren.
Jo mer suksess han hadde, desto mer umulig ble han å leve med.
Til slutt holdt hun ikke ut samlivet med ham lenger. Hun gikk fra ham.
Etter et år ble hun syk. Dessverre klarte hun aldri å slutte å elske ham.
Han kom ikke i begravelsen hennes.
Da jeg spurte ham hvorfor...
Få høre, Alex. Hva sa han?
Han sa: ''Hun var død for meg i det øyeblikk hun gikk ut av huset. ''
Og så ga han meg et av årets arkitekt-glisene sine.
Denne bør du sette pris på. Jeg måtte lure den forbi tre sykepleiere.
Dæven, den er glovarm.
-Det er vel ikke koffeinfri? -Det burde det være, men nei.
Ikke verst. Takk.
-Sønn. -Bare hyggelig.
-Hvor er broren din? -Jeg sendte ham hjem. Han var uvel.
-Han bekymrer seg, vet du. -Ja, det har han nok fra din mor.
-Hun bekymret seg alltid for mye. -Hva ser du på?
Ta en titt. Det er utkast til et museum.
-Hvem er arkitekten? -En ny.
Jeg liker gangene, der lyset slipper inn. Hva er materialene?
-Granitt. Aluminium. -De hvite panelene er typisk Meier,-
-men interiørfargene som synes gjennom frontvinduene er spesielle.
Det er ikke nytt, men stilrent. Jeg liker det.
Når var du sist i Barcelona?
For mange år siden, med deg, mamma og Henry.
Husker du at vi var i Casa de la Caritat?
-Fattighuset. -Det stemmer. Du nevnte Meier.
Museet hans i Barcelona står i samme strøk som Casa de la Caritat.
Det drikker av samme lys.
Meier brukte en rekke takvinduer for å fange det lyset-
-og sende det innover for å belyse kunsten innenfor, men indirekte. Viktig.
For selv om lys framhever kunst, kan det også forringe den.
Men det vet du jo alt.
Nå dette.
-Hvor tror du dette skal bygges? -Jeg aner ikke.
-Men du sa du likte det. -Konseptet.
Så kom igjen. Du vet like godt som meg-
-at lyset i Barcelona er annerledes enn lyset i Tokyo.
Og lyset i Tokyo er annerledes enn det er i Praha.
En storslått bygning, en som skal tåle tidens tann,-
-ignorerer aldri sine omgivelser. En seriøs arkitekt tar hensyn til dem.
Han vet at vil han ha tilstedeværelse, må han samhandle med naturen.
Han må la seg fange-
-av lyset.
Alltid lyset. Alltid.
Dødsattest: Simon L. Wyler
Nødstilfelle. Tar du skiftet mitt?
Mr. Wyler?
Dette er dr. Klyczynski ved Chicago City sykehus.
Jeg er redd jeg har en trist nyhet til deg.
Så trist, Alex.
Jeg skulle ønske jeg kunne være der hos deg.
Vi kunne sitte sammen og se på vannet og lyset i huset faren din bygget.
Jeg skulle støttet deg slik du har støttet meg og fortalt deg at alt vil ordne seg.
Om jeg bare kan gjøre én ting for deg i dag, herfra,-
-den minste, lille ting fra framtiden, så håper jeg det er dette.
Den blir først utgitt om et par år, men du skal slippe å vente så lenge.
SIMON WYLER: LIVSVERK
Den forteller hvor høyt du var elsket.
Simon Wyler med sønnen Alex ved huset ved vannet
Jeg vil møte deg på ordentlig denne gangen!
velg et sted, så lover jeg å være der. I morgen. Hva sier du til det?
Det blir ikke i morgen for deg. Du må vente i to år.
-Samme det, jeg skal vente! -Er du sikker? Jeg vet ikke.
-Jeg har aldri før vært så sikker på noe. -Ja vel, da ses vi om to år da.
Da ses vi i morgen.
Kate, hvor har du lyst til å gå?
ll Mare.
-Og når håpet dere å spise hos oss? -Om to år fra i morgen av.
-To år? -Fra i morgen av.
-Navn? -Forster.
-Og navnet var? -Wyler.
Eller Wyler, jeg er ikke sikker.
Det skal vi nok kunne ordne.
Wyler?
Wyler.
Kelneren kommer straks.
God aften, miss.
På huset.
-Takk. -Lykke til.
Nok et glass til damen?
Du var ikke der. Du kom ikke.
Jeg forstår ikke.
Noe må ha skjedd. Beklager.
Jeg har to år. Vi kan prøve igjen.
Nei, Alex, det er for sent.
Det har allerede skjedd. Det gikk ikke.
Ikke gi meg opp, Kate. Hva med Overtalelse?
Du fortalte meg at de venter. De møtes igjen, de får en ny sjanse.
Livet er ikke en bok, Alex. Det kan være over på et øyeblikk.
Jeg spiste lunsj med mor på Daley Plaza,-
-da en mann ble drept rett for øynene på meg. Han døde i armene mine.
Jeg tenkte at slik kan det ikke ende på valentinsdagen.
Jeg tenkte på de som var glade i ham, ventet på ham og aldri ser ham igjen.
Så tenkte jeg: Hva om han ikke har noen?
Hva om du lever hele livet ditt uten å ha noen som venter?
Jeg kjørte til huset ved vannet for å lete etter et slags svar. Og så fant jeg deg.
Og jeg tillot meg selv å gå meg vill-
-i denne vakre fantasien der tiden sto stille.
Men det er ikke virkelig, Alex.
Jeg må lære å leve det livet jeg har.
Vær så snill, ikke skriv mer. Ikke prøv å finne meg.
La meg få gi slipp på deg.
Beklager, jeg hører deg ikke.
Vent.
Hallo?
Hei.
Hvor lenge blir du her?
Jeg er på bar med noen venner.
Hvordan har du det?
Bare bra. Og det gjorde veldig godt å høre stemmen din.
Jeg ble overrasket over hvor godt det var å høre stemmen din.
-Hvordan gikk møtet ditt? -Bra.
-Jeg fikk jobben. -Gjorde du?
-Gratulerer. -Tenk det.
Det er et teleselskap. Jeg skal være juridisk rådgiver. Lønna er god.
Og det er her, i Chicago.
Det er strålende nyheter.
Hva?
Hei, Jack.
Kommer du ned hit til helga?
Savner du meg ikke bittelitt?
Å, bare bittelitt. lkke mer, altså?
Greit. Nei, jeg hørte det.
Kate, jeg må ringe deg tilbake, greit?
Vil du fremdeles leie huset ved vannet? Det er det Kate vil.
Hvordan pokker vet du hva Kate vil?
Stol på meg.
Heisan. Jeg kjenner deg.
Hva syns du?
Du er besatt, vet du det?
Hvorfor fikser du på huset ved vannet? Hvorfor gjør du ikke din egen jobb?
Fordi det er hennes.
Du snakker om-
-jenta fra framtiden.
Kate.
Og du brevveksler fremdeles med Kate?
-Nei. -Hvorfor ikke?
-Hun ba meg slutte. -Hvorfor?
Tiden.
Kom an. Dette er bra. Du trenger et virkelig kvinnfolk.
Henry, hør her.
Hør på meg.
Så lenge det varte, var hun mer virkelig for meg enn noen av de greiene.
Hun var mer virkelig for meg enn noe annet jeg har opplevd.
Jeg så henne. Jeg kysset henne.
Jeg elsker henne.
Og nå er hun borte.
Hun er borte.
Kan du skru ned det der litt?
''Det kan aldri ha levd to hjerter så åpne,-
-med en smak så felles,-
-med følelser så samstemt. ''
Godt nytt år!
GODT NYTT ÅR 2006
Kom inn.
Hei.
-Hva syns du? -Og dette ofret jeg lunsjen for?
-Det må pusses opp. -Pusses opp? Det må rives.
Jeg fant en arkitekt som er spesialist på oppussing. Skal møte ham i morgen.
Rent overfall.
Vi kan ikke bli værende i min leilighet. vi har bodd der i over et år.
Jeg vil videre.
-Det er et nytt firma. -Vil nytt si uerfarent?
Nei, nytt vil si billig.
Dr. Forster, et øyeblikk, bare.
Forresten. . .
God valentinsdag.
Herregud, Kate, jeg har ikke noe til deg.
-Jeg har hatt det så travelt. . . -Det gjør ikke noe.
-Hva er dette? -Drivhuseffekten.
Dr. Forster?
Godt å se deg igjen.
-Morgan. -Vanessa Vanderbeck.
Det første dere ser, er som vi jo snakket om. Atriet.
Fantastisk.
Dere får til alle glasspanelene i metallstrukturen?
-Skal vi ta en øl etter jobben? -Skal ut med vanessa på valentinsdagen.
Vent.
Si det igjen.
Det er valentinsdagen. Jeg skal ut med kjæresten min.
Champagne, østers, kanskje litt konfekt.
-Hvilken dato er det? -1 4. februar.
-1 4. februar 2006. -Ja.
-Flott. Tusen takk. -Bare hyggelig.
-Henry ordner alt dere trenger fra oss. -Flott. Tegningene er helt nydelige.
Hva?
Kate, jeg må tilbake på jobb.
-Hvem har tegnet dette? -Broren min, faktisk.
-Hvem er broren din? -Alex Wyler.
Kjente du ham?
Ja.
Ja, jeg kjenner ham.
Vet du hvor jeg kan kontakte ham? Er han et sted der jeg kan. . .?
Jeg beklager.
Han døde-
-for to år siden i dag, faktisk.
I en ulykke.
Hvor?
Kate.
Vent. Bare stopp.
Svar meg, for pokker.
Hva er i veien?
11 grader på valentinsdagen. Dette kan ikke være Chicago.
På tv sier de det er drivhuseffekten.
-Ikke noe galt med det. -Det er farlige greier.
Alex...
Jeg vet hvorfor du ikke kom den kvelden. Det var du som ble drept på Daley Plaza.
Det var du.
Vær så snill, ikke dra dit.
Bare vent.
Vær så snill, ikke let etter meg. Ikke prøv å finne meg.
Jeg elsker deg.
Det har tatt meg all denne tiden å si det, men jeg elsker deg.
Og om du ennå bryr deg om meg, så vent på meg.
Vent med meg.
Bare vent. Vent.
Vent i to år, Alex. Kom til huset ved vannet.
Jeg er her.
Du ventet.
Norske tekster: P.S. Mannes
Bearbeidelse: SDI Media Group
[NORWEGIAN]